Šavaša
Šavaša | |
---|---|
Ilgis | 18,2 km |
Baseino plotas | 48,2 km² |
Ištakos | Garnių apylinkės |
Žiotys | Šventoji |
Šalys | Lietuva |
Šavaša (lenk. Czużka)– upė Rytų Lietuvoje, kairysis Šventosios intakas, įsiliejantis į ją ties Antaliepte. Upelės ilgis 18,2 km, baseino plotas 48,2 km², iš jų Utenos rajonui (iki Šavašo ežero) tenka atitinkamai 9,5 km ir 31 km². Dar apie 1,5 km Šavaša teka Utenos–Zarasų rajonų sandūra.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Savasos_upe_prie_Luzu_akmens.jpg/250px-Savasos_upe_prie_Luzu_akmens.jpg)
Upelės versmės yra apie 1 km į pietryčius nuo Garnių kaimo, netoli Daugailių–Juknėnų kelio. Rytuose ir pietuose jos baseinas šliejasi prie Ligajos, o į vakarus – Indrajos baseinų. 6 km ilgio atkarpa aukščiau Alekniškio ežero yra ištiesinta.
Šavaša – ypatinga Lietuvos upė. Jos slėnio vaizdingiausia atkarpa pačiame žemupyje, kuriame įrengtas Šavašos pažintinis takas. Čia būdingi aukšti upės slėniai, gausu krioklių.
Etimologija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Upėvardžio pirminė lytis, matyt, buvusi Savaša (taip upė tebevadinama ir dabar). Jo šaknis laikoma senovine, susidariusia iš ide. *sou̯s („drėgnumas, skystis“) bei ide. *seu- („varvėti, drėgti, sunktis“). Plg. Balkanų upę Sava, sen. air. suth „sultys, pienas“, toch. swese „lietus“, alb. shi „lietus“, s. angl. séaw „sultys“ ir kt.[1]
Šaltiniai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- ↑ Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.